Retail by jeem.
- Jag ska till torget, Idella. - Ja, frun.
Hur gick det, miss Daisy?
Så där ja.
- Fortsätt nu jobba. - Ja, frun.
- Mamma. - Nej.
- Mamma. - Nej!
Det är ett under att du inte ligger på sjukhus eller i en kista.
Gurkorna är fantastiska i år.
Glasögonen har inte ens en skråma.
- Det var bilens fel. - Mamma, bilen låg i fel växel.
Struntprat.
- Idella, vill du ha saltgurka? - Nej tack.
Då ställer jag fram ett glas som du kan ta med hem till William.
Du backade bilen rakt in på Pollacks gård.
Du borde inte tagit ifrån mig LaSallen. Den uppförde sig ordentligt.
Bilar uppför sig inte. Människor uppför sig.
Det var du själv som kvaddade Chryslern.
Ja ja, det kan du ju tro.
Du har just kostat försäkringsbolaget 2 700 dollar.
Du är en trafikfara. Du får aldrig en försäkring efter detta.
Det säger du bara för att vara elak.
Då säger vi väl det. Jag har hittat på alltihop.
Titta bara ute vid infarten!
Alla försäkringsbolag i hela Amerika står i kö-
- för att få dig som kund.
Stå inte här i mitt skafferi och ljug som en borstbindare.
Okej. Jag måste tillbaks till kontoret.
Florine blir rasande om jag inte kommer hem i tid i kväll.
- Har ni några planer för i kväll? - Vi är bjudna på middag hos Ansleys.
- Då är hon väl i sjunde himlen? - Vad menar du?
När hon får umgås med de episkopala.
Det finns ingen som du, mamma. Jag tittar in i morgon kväll.
Du vet väl inte om jag är här. Jag träffar också andra människor.
Bra, då ringer jag först.
Men vi måste prata igenom det här.
- Nej! - Mamma.
Jag behöver er nu. Jag har en tid på skönhetssalongen.
Jag visste verkligen inte att man behövde ringa två timmar innan!
Varför kallar ni er taxicentral när ni inte har någon taxi inne?
Varför ringer ni inte till er son? Han hjälper er gärna.
Det behövs inte.
Jag ringer återbud och gör vid mitt hår själv.
Ibland tror jag att Gud inte gav er mer förstånd än en citron.
Cirkel två. Den tar jag.
Och Bambu fem.
Det är visst inte min dag i dag.
Tack för att ni kom hit igen. Jag är helt utstött utan min bil.
- Som du säger. - När får du en ny?
Det vet jag inte. Boolie är så långsam.
Jag skjutsar dig till synagogan i morgon.
Det var snällt av dig.
- Hej, mamma. Är du hemma? - Det är bara vi.
- Varför ringde ni inte? - Vi stannar inte.
- Nej, det ser jag. - Familjen Miller har en höstfest.
Jag fick sytt upp kostymerna. Ser din lilla guldklump inte söt ut?
Jag skulle inte uttrycka mig så.
Den nye Graham Greene? Den skulle jag också vilja läsa.
Du kan inte låna den, jag måste lämna den i morgon.
- Ska jag lämna den för dig? - Nej tack. Jag tar spårvagnen.
För tusan, mamma. Var nu inte så envis. Du vet ju...
Gå nu. Låt inte hästarna vänta.
- Hej då. - Hej då.
Hur är det med dörren?
Försök att röra på den lite.
- Oscar? - Ja, sir. Jag är här.
- Är allt väl? - Nej, jag sitter fast.
Försök att röra lyftarmen.
Den är helt utspänd. Jag har provat allt.
Ring till Bell Elevator.
Det har jag gjort. De har mycket att göra, men kommer vid ettiden.
- Sa ni att det var ett nödfall?! - Ni behöver inte skrika till mig.
Det var inte mitt fel att hissen gick sönder.
- Har du varorna till Davison Paxon? - Inpackade och klara för leverans.
Jag sa att de skulle få dem i går. Ring till Bell igen.
- Oscar? - Jag hör dig tydligt.
Titta där dörren borde gå igen. Det hänger en liten grej där.
Ett ögonblick... Ja, den är här.
Ta tag i den och för in den. För in den tills den får fatt.
- Nu var det gjort. Och sedan? - Använd nu lyftarmen.
- Förlåt, arbetar du här? - Nej, sir. Jag heter Hoke.
- Hoke Colburn, sir. - Hur vet du så mycket om hissar?
Jag arbetade på Avondale-mejeriet. Deras hiss var värre än den här.
- Minns ni inte att jag pratade om Hoke? - Jovisst.
Ursäkta mig, men... Ni är judar, va?
- Ja det är vi. Varför frågar du? - Jag arbetar gärna för judar.
Man säger visserligen att judar är luriga och annat-
- men det fäster jag mig inte vid.
Det gläder mig.
Vad arbetade du med sist?
Jag arbetade för domare Harold Stone. Han var också en judisk gentleman.
Körde du för Stone?
I nästan sju år! Hade fortfarande gjort det om han levt.
Mrs Stone ville att jag skulle flytta med ned till Savannah.
Min fru var död då.
Men jag tackade nej. Jag ville inte lämna barnbarnen.
- Domare Stone och min far var vänner. - Säger ni det!
Sitt ner... Inte nu, miss McClatchey.
Oscar sa att ni behövde en chaufför i er familj.
Ska jag köra era barn till skolan? Eller er fru till skönhetssalongen?
- Jag har inga barn... - Det var illa!
Men ni är fortfarande ung, inget att oroa sig för.
Tack. Det ska jag inte göra.
Jag behöver en chaufför till min mor.
Er mor?
Får jag fråga varför hon inte anställer en chaufför själv?
Det är en känslig fråga.
Så hon har blivit lite förvirrad? Det är ju sånt som händer för gamla.
- Absolut inte. - Det var bra.
Hon är för pigg, det är det som är problemet.
- Hoke, jag ska berätta en sak. - Ja, sir?
Min mor är lite...överspänd.
Du ska arbeta för mig.
Hon får säga vad hon vill, men hon får inte sparka dig.
- Förstår du? - Ja, sir.
Visst gör jag det. Det ska ni inte oroa er för.
Mig kan hon inte lura.
Jag minns när jag var pojk nere vid Macon.
Jag brottades med svinen innan slakten.
Och det fanns inte ett svin som klarade sig mot mig.
- Hur står det till, Idella? - Jag lever.
- Var är den nya dammsugaren? - I skåpet.
- Hon använder den inte. - Inte så länge jag får stöt av den.
Jag har inga problem med den.
Varsågod och städa så övertar jag direktörssysslorna.
- Var är mamma? - Däruppe.
Du vet väl vem det här är?
Jag kommer strax, Hoke.
Jag skulle inte vilja vara i dina skor.
Jag skulle inte gjort det om självaste Jesus bett mig om det.
Godmorgon, mamma.
Jag vill bara att du kommer ner och hälsar på honom.
Lyssna nu. Om de inte har skrivit om författningen-
- har jag fortfarande mina rättigheter.
Jo visst.
Jag vill absolut inte ha någon chaufför som sitter och hänger i mitt kök-
- äter min mat och ringer på min telefon.
- Jag avskyr att ha såna i huset. - Du har ju Idella.
Det är något annat. Hon har varit här sen hon gick i åttonde klass.
Vi stör inte varandra.
Och ändå finns det hack och rispor i mitt bröllopsporslin.
Så Idella försöker medvetet att förstöra ditt bröllopsporslin?
Var inte näsvis!
På Forsyth Street hade vi inte råd till dem och klarade oss själva.
Dem? Hade råd till dem? Nu låter du som guvernör Talmadge.
Boolie, vakta din tunga! Jag har inga fördomar.
Du borde skämmas.
Försök nu göra det bästa av situationen.
Jag kände en gång en miss Idella. Hemma i Macon.
- Det menar du inte? - Jösses, vad hon kunde sjunga!
Jag lovar att den kvinnan hade ett par kolossala lungor!
Hon hade kapacitet som en hel kyrkokör.
Det ska jag säga dig. Och så var hon fet!
Kvinnan var stor som en spis!
Du ska inte prata med Idella. Hon arbetar.
Vad håller du på med?
Jag dammar bara av glödlamporna, miss Daisy.
Det var det dummaste jag hört. Glödlampor får gärna vara dammiga.
- Var snäll och stig ner. - Ja, frun.
Och ställ undan stegen innan någon faller över den.
- Jag går nu, miss Daisy. - Visst, Idella. Vi ses i morgen.
- Jag går också nu, miss Daisy. - Bra!
Godmorgon, miss Daisy. Jag skulle bara se om era zinnior.
Låt min rabatt vara.
Ja, frun. Ni har en utmärkt jordbit-
- bakom garaget som inte används till något.
Jag kunde plantera några tomater...
Om jag vill ha en köksträdgård planterar jag den själv.
Ja, frun.
Vad gör du där?
Jag älskar gamla foton. Det är så hemtrevligt, miss Daisy.
Jag vill inte att du snokar bland mina saker.
- Godmorgon, miss Daisy. - Godmorgon.
- Det var ganska kallt i natt, va? - Hur ska jag veta det? Jag sov.
Ja, frun.
Idella sa att vi har snart slut på kaffe och mässingsputs.
- Jaså? - Ja. Vi fattas snart silverputs också.
Jag vet.
Jag åker till Piggly Wiggly med spårvagn.
Med spårvagnen! Varför låter ni mig inte köra er?
- Nej tack. - Varför har er son då anställt mig?
Det är hans problem.
Gör som ni vill. Men jag ska nog hitta på nåt att göra.
Lämna mina saker i fred.
- Jag ska till torget, Idella. - Ja, frun.
Miss Daisy, det är ju för galet.
Ni har ju en utmärkt Hudson ute i garaget.
Det har inte varit ute och kört sedan mr Werthan körde hit den.
Försäkringsbolaget gav er en ny bil till ingen nytta.
Det är er åsikt.
Det är också min åsikt att en fin, rik judisk dam som ni-
- inte borde släpa sig upp på spårvagnen-
- med en massa inköpspåsar. Låt mig följa med och bära era påsar.
Jag behöver dig inte! Jag vill inte ha dig här!
- Och du ska inte säga att jag är rik. - Jag ska inte göra det fler gånger.
- Pratar ni två om det? - Nej, miss Daisy.
Jag avskyr att man pratar bakom ryggen på mig i mitt eget hus!
Jag är född på Forsyth Street och är van att vända på slantarna.
Min bror tog med en katt hem en dag.
Vi fick inte behålla den. Vi hade inte råd till kattmat.
Min syster sparade så att jag kunde bli lärarinna.
Vi hade inget!
Men nu klarar ni er fint.
- Vad gör du? - Jag tänkte köra er till affären.
Vart ska ni i dag, miss Werthan?
Jag ska bara uträtta några ärenden.
Kör nu! Jag tar ofta spårvagnen när jag ska handla.
Ja, det vet jag, miss Daisy. Men jag vill göra valuta för min lön.
Hur mycket får du?
Det är en sak mellan honom och mig, miss Daisy.
Allt över sju dollar i veckan är rena stölden!
Det har ni helt rätt i.
Speciellt när jag bara sitter på en stol i köket hela dagen.
All right.
Piggly Wiggly och sen hem. Vi ska ingen annanstans.
Jag älskar lukten i en ny bil, gör inte ni, miss Daisy?
- Så lättlurad är jag inte. - Nej, det vet jag!
Min man lärde mig allt om bilar.
Jag minns allt han sa.
Så du ska inte tro, att du kan...
...du kör för fort, jag ser det nog!
Nej, miss Daisy. Vi kör bara i 30 km i timmen.
- Jag kör alltid under hastighetsgränsen. - Ja, frun.
Men här är den 55.
När man kör långsamt sparar man bensin. Det sa min man.
Vi rör oss knappast. Vi kunde lika gärna gå till Piggly Wiggly.
- Är det din bil? - Nej.
- Betalar du bensinen? - Nej.
Då så! En del tror kanske att jag håller på att tackla av.
Men det är fortfarande jag som bestämmer om min bil.
- Vart ska du? - Jag kör till affären som vi bestämt.
- Varför svänger du inte här? - Piggly Wiggly ligger inte därnere.
Jag vet var det ligger. Jag vill köra den vanliga vägen.
Det är en omväg!
- Vänd om med detsamma! - Jag kan inte vända nu.
Jag har kört till Piggly Wiggly sedan de öppnade.
- Ja, frun. Jag... - Det är inte rätt väg!
Titta där, miss Daisy. Där ligger Piggly Wiggly!
- Nu svänger vi. - Ja, frun.
- Akta den lilla flickan bakom bilen. - Ja, jag har sett henne.
Stanna här.
Ett ögonblick... Ge mig nycklarna.
Du stannar här vid bilen. Och du talar inte om mig med någon.
Nej nej.
Hallå, mr Werthan?
Ja, sir, det är jag. Gissa var jag är!
Jag har precis kört er mor till affären.
Ja, hon stretade ju emot lite, men nu är hon inne och handlar.
Åh nej, nu tittade hon ut och såg mig stå med luren i handen.
Nu får hon nog ett slaganfall där vid kassan.
Det har ni nog rätt i, sir. Det tog mig bara sex dagar.
Lika länge som det tog Herren att skapa världen.
Ja, sir. Det går bra. Adjö.
Hej, Oscar och Junior. Hur är det?
Hur behandlar den gamla damen dig?
Jag kan berätta så mycket att hon är expert på hysteriska anfall.
Vad är det som är så roligt?
Ingenting, miss Daisy. Vi står bara och tramsar lite.
Oscar och Junior har skött höststädningen utan trams i 15 år.
Lämna dem i fred.
- Ta på jackan. Vi är försenade. - Ja, frun.
- Idella, jag går nu. - Jag följer efter, Idella.
Hör, Israel! Herren vår Gud, Herren är en.
Han är en fin man. Det var en bra och kort predikan.
Jag klarar dörren själv. Nu kör vi!
- Är något på tok, miss Daisy? - Nej.
- Är det något jag gjort? - Nej.
- Jo! - Jag har väl inte gjort något!
Du parkerade bilen framför synagogan! Som om jag var en drottning!
Alla såg dig. Bad jag dig inte vänta på baksidan?
Jo, men... Jag ville bara...
Två andra chaufförer väntade också där.
Du fick mig att likna en idiot.
Miss Daisy. Ni är sannerligen ingen idiot.
Sänk hastigheten!
Jag kunde se vad Miriam och Beulah tänkte när vi kom ut från synagogan.
Vad tänkte de?
- Att jag försökte spela rik! - Men ni är ju rik, miss Daisy.
Det är jag visst inte! Ingen ska kalla mig snobb!
På Forsyth Street fick vi ofta fattigmansmat.
Jag har fått klara mig med små medel.
Miss Daisy, om jag någonsin fick det som ni...
För tusan! Då skulle jag visa det för hela världen.
Det är vulgärt! Jag vill inte höra mer!
En del vita förstår jag mig inte på.
Vad sa? Vad sa du? Jag hörde det nog!
Miss Daisy, lyssna nu... Ni behöver en chaufför.
Och gudarna ska veta, att jag behöver ett jobb.
Ska vi inte lämna det därhän?
Godmorgon, mamma. Hur är det fatt?
Nej, jag tror inte alltid, att något är på tok när du ringer.
Bara när det är så tidigt.
Vad sa?
All right, jag kommer så fort jag kan.
Det är bäst jag åker dit.
- Hej då. - Hör nu, älskling.
Det är inte bra att skynda sig på morgonen.
Jag äter ändå för mycket.
Det verkar också som om hon behöver min hjälp.
När behöver hon inte det? Hälsa mamma Werthan så mycket från mig.
Kaffet är inte bra.
Jaså, du lever ännu?
Jag vill att du är här när han kommer. Du ska själv höra det.
Höra vad då?
- Han stjäl från mig. - Hoke? Är du säker på det?
Jag kommer inte med falska anklagelser. Jag har bevis.
Titta här! Jag hittade den bland skräpet under kaffesumpen.
Menar du att han stal en burk lax?
Titta här! Jag visste att det försiggick saker.
De tar alla något. Så jag räknade.
- Du räknade. - Ja, först silverbesticken.
Sen servetterna och så gick jag till skafferiet.
Och det första jag såg...
...var ett mellanrum här bakom limabönorna.
Då visste jag det med detsamma.
Det fanns bara åtta burkar lax. Jag hade nio.
Det har du räknat ut bra, mamma. Jag hoppade över frukosten-
- bara på grund av lax för 33 cent?
Vill du ha 33 cent? Här är en dollar. Här är tio!
Köp ett helt skafferi fullt med lax!
Boolie, hur vågar du?! Står du där och viftar med pengar?
Jag vill inte ha dem. Jag vill ha mina egna saker.
- En enda burk lax. - Det var min.
Han får rikligt med mat varje dag.
Och jag talar alltid om vad han ska ta.
Det är som att ha barn i huset. De bara tar vad de vill ha.
Han erkänner det aldrig. "Nej, frun. Det vet jag inget om."
Jag tycker inte om det! Jag har inget privatliv mer!
- Mamma! - Försvara honom bara som du brukar.
Jag ger upp. Vill du köra igen, så ring försäkringsbolaget.
Ta din älskade spårvagn! Ta en taxa!
Men håll mig utanför det!
Tyst nu, Boolie!
Undrar vad han gör här så tidigt på morgenen?
Det är inget bra tecken, det lovar jag.
- Godmorgon. - Godmorgon, miss Daisy.
Jag tror att det klarnar upp till sist.
Åh, förlåt mig, mr Werthan. Hur går affärerna?
Jag är rädd för att vi måste prata lite.
Visst, sir. Jag ska bara lägga jackan. Jag är strax tillbaka.
Miss Daisy, förresten...
I går när ni var ute på besök, åt jag en av era burkar med lax.
Jag vet att ni sa att jag skulle äta resterna av fläskkotletterna.
Men de var lite sega.
Så jag körde till Piggly Wiggly och köpte en ny burk till er.
Ska jag ställa den i skafferiet?
- Ja tack, Hoke. - Ska ske, frun.
Jag är strax tillbaka, mr Werthan.
Nå, det är väl bäst att jag klär mig. Adjö, min son.
Vet ni vad, miss Daisy? Jag har tänkt på en sak.
Nu har vi redan varit tre gånger här på kyrkogården den här månaden.
Det är trevligast när vädret är bra.
Ja, det har ni rätt i. Det är så sant som det är sagt.
Mr Sigs grav sköts väl.
Jag tror ni är den bästa änkan i hela staten Georgia.
Boolie vill gärna att vi ska få någon att sköta graven.
- De kallar det "ständig vård". - Ja, det ska ni inte gå med på.
Nej, det ska vara en familjemedlem som tar hand om graven.
Så blir det inte med min!
Boolie beställer "ständig vård", innan jag blivit kall.
Hur kan ni tro det, miss Daisy?!
Hoke, ta den här azalean och plantera den på Leo Bauers grav.
- Är det miss Rose Bauers man? - Ja, det är det.
Hon bad mig ta den med mig.
Var ligger hans grav, miss Daisy?
Jag vet det faktiskt inte så noga. Men det är cirka två rader åt det hållet.
Du kan bara titta på gravstenen.
Vad är det nu?
Inget. Ingenting alls.
Miss Daisy, ni säger alltså...
Jag säger att det är två rader bort. Det står Bauer på gravstenen.
Bauer, jaha, frun.
- Hur ser det ut, miss Daisy? - Vad pratar du om?
Jag pratar om, att jag inte kan läsa, frun.
- Hur sa? - Jag kan inte läsa, miss Daisy.
Varför tittar du alltid i tidningen då?
Det är just vad jag gör. Jag tittar bara.
För det mesta kan jag räkna ut vad det står från bilderna.
- Du kan väl bokstäverna? - Jo, jag kan alfabetet.
- Jag kan bara inte läsa. - Sånt trams! Du gör mig arg!
Om du kan alfabetet kan du läsa. Du vet bara inte att du kan det.
Jag har lärt några av jordens dummaste barn att läsa.
De kunde allesammans läsa så pass bra att de kunde hitta en gravsten.
- Ja men förstår frun... - Namnet är Bauer.
Vad låter "be-ljudet som?
- B. - Ja, naturligtvis.
Rrr...det är sista bokstaven. Bauer.
Vilken bokstav låter som "rrr"?
R!
- Så det börja med? - B.
- Och slutar med? - R.
B-R... Det låter nästan som Bauer.
Det gör det! Det har ni faktiskt rätt i.
- Var det bara det? - Ja.
- Det i mitten då? - Det tar vi senare.
Nu vet du vad du behöver. Nu kan du gå.
Det börjar med B och slutar med R.
Där är den. Det var det.
- Det var förfärligt snällt av er. - Sånt trams. Jag gjorde inget.
Nu bär vi tillbaka det till bilen. Jag håller på att smälta.
Hoppsansa.
- Det har jag sagt! - Ja, frun.
Hur ska jag kunna köpa det om du inte skriver upp det?
- Förlåt, miss Florine. - Älskling? Boolie?
- Jag behöver dig här. - Kommer nu, älskling.
Vet du vad som krävs för att ha en julreception?
Det krävs sinne för detaljer.
Jag har sagt at du ska skriva upp det.
Vad ska jag göra? Vi har inga kokosnötter!
- Vi klarar oss nog utan. - Varför skrev du inte upp det?
Jag tänker inte stå här på juldagen och lyssna på dåliga ursäkter.
Du kan kanske trolla fram en drink till 50 gäster utan kokosnötter-
- det kan inte jag!
Oroa dig inte, Katie Bell. Det är inte världens undergång.
De ser i varje fall till att elverket får en glad jul.
Miss Florine har säkert fler lampor på det nya huset än alla andra.
Det är ju löjligt! Om jag haft Florines näsa-
- hade jag inte önskat någon en glad jul.
Jag glädjer mig mycket åt att fira jul i deras hus.
Ja, tacka sjutton för det. Du blir den enda som är kristen.
- Det nya köksbiträdet finns ju också. - Florine får ingen att stanna.
Men det angår ju inte mig. Hon håller på med för mycket.
Trädgårds- och ungdomsföreningar, som om de vill ha med henne att göra...
Men skulle aldrig drömma om att göra iste till synagogans systerorden.
Bara hon inte har tänkt sig att sjunga i år.
Milda tider! Titta vad miss Florine har gjort.
Om hennes farfar hade sett det här...
Hur är det nu man säger?
Han skulle ha vänt sig i sin grav!
Var får ni allt ifrån, miss Daisy?
Vänta lite.
- Det här är inte en julklapp. - Nej.
Du vet att jag inte ger julklappar.
Jag råkade bara se den i morse. Varsågod, öppna den nu.
Jag har aldrig... Jag har aldrig fått en bok tidigare.
- Zainers Lilla skrivbok. - Den undervisade jag alltid efter.
Jag har sparat några.
Den har gulnat, men den är lika bra.
Du kommer att lära dig skriva... Men du måste öva dig.
- Borgmästar Hartsfield använde den. - Jag tackar så mycket.
Det är ingen julklapp. Judar ger inte julklappar.
- Säg inget till Boolie och Florine. - Nej, det stannar mellan oss.
God jul, mamma Werthan.
Bara jag inte vräker ur mig...
God jul, mamma.
Hon stretade emot mycket. Men det är dags att byta.
- Du kommer att sakna den gamla. - Det tror jag faktiskt inte.
Åh, det gör ni nog. Du är den enda som kört den.
- Det blir tråkigt när den är borta, va? - Den är inte borta. Jag har köpt den.
Det menar du inte?
Jo, sir. Jag gjorde en deal med mr Red Mitchell.
- Hur mycket fick du ge? - Det stannar mellan honom och mig.
Boolie, kom och titta på den här. Allt klart med betalningen, Hoke?
- Ja, sir. - Jag kommer strax.
Du kunde ju köpt den direkt av mamma? Det hade varit billigare.
Jag har tillräckligt mycket med henne att göra.
Jag vill inte betala av till henne. Nej, sir, den är köpt på vanligt sätt.
Hudson är en bra bil. Det vet du väl bättre än någon annan.
Det finns inte bättre.
Och om er mor inte tycker om den nya-
- kan jag köra henne då och då.
- Det var väldigt snällt av dig. - Ja, ni förstår, man gör sitt bästa.
- Den är tre minuter över sju! - Ja, frun.
De sa, att vi skulle köra kvart i åtta.
Senast kvart i åtta.
Varför i hela fridens namn har ni släpat ut allt det här ensam?
- Fanns det någon som kunde hjälpa mig? - Bevare mig väl.
Det tar högst fem minuter att packa bilen.
Ska ni bryta både armar och ben innan vi ens kommit hemifrån?
Jag avskyr att vara ute i sista minuten.
Ni packade ju för en hel vecka sedan. Ge den till mig.
- Nej, rör den inte. - Vad fin. Ska mr Walther ha den?
Ja, den är ömtålig. Jag sätter den bredvid mig.
- Godmorgon, mr Werthan. - Det var i sista ögonblicket.
- Jag trodde det var kvart i åtta. - Hon är ganska upprörd.
Laureen köpte den här till mr Walther. Mamma, det är ingen orm.
Det är visst brevpapper.
Det var ju en lämplig present. Onkel Walther kan inte se.
- Det kanske är tvål. - Tänk att du visar sånt intresse.
Börja nu inte igen. Jag har inte tid att följa med!
- Jag ska på en kongress i New York. - Kongressen börja först på måndag.
Jag vet något annat också.
Florine beställde biljetterna för åtta månader sedan.
Så "My Fair Lady" är viktigare än ert eget kött och blod?
Det imponerar säkert på de kristna.
Det går inte att prata med dig när du är så här.
Man väntar oss till kvällsmat i Mobile.
Du hinner nog.
De serverar säkert krabba. Det är så komplicerat.
- Hon är bara lite uppjagad. - 50 dollar till oförutsedda utgifter.
Visa dem inte för mamma. Har du tagit med en karta?
- Hon har den på baksätet. - Den är sexton minuter över sju!
- Du skulle varit fröken ur. - Jag vill undvika rusningstrafiken.
Det gör du också. Hälsa onkel Walther från mig.
Har du sett över luftkonditioneringen? Jag har bett dig göra det.
Ja, frun. Jag har sett över den. Men till vilken nytta?
Jag får ju aldrig lov att sätta på den.
Hej då.
Lycka till.
Gode gud...
Sväng till vänster.
Nej, till höger! Sväng höger.
VÄLKOMMEN TILL ALABAMA
Har jag berättat om första gången jag körde ut ur Georgia?
När var det?
För ett par minuter sedan.
Min dotter är gift med ett stadsbud. Så hon är alltid i farten.
New York, Detroit, Saint Louis.
Jag brukar säga: "Det låter bra, Tommy Lee-
- jag har bara inte lust att resa.
Så det här är första gången jag reser utanför staten.
Men jag måste säga, miss Daisy...
...Alabama har inte imponerat hittills.
Idella är förbaskat bra på fyllda ägg.
Du fyller dig också bra.
Jag sitter och tänker på första gången jag var i Mobile.
Det var på Walthers bröllop. 1888.
1888! Då var ni bara en flicksnärta.
Jag var 12.
Vi reste med tåg. Jag var enormt spänd.
Jag hade aldrig varit på bröllop förr och hade aldrig sett havet.
Pappa sa att det var Mexikanska golfen och inte havet, men vad gjorde det?
Jag frågade pappa om jag fick känna på vattnet.
Han skrattade åt mig för att jag var så försiktig.
Sedan smakade jag på saltvattnet på mina fingrar.
Är det inte tramsigt att komma ihåg det?
Inte mer tramsigt än det andra människor kommer ihåg.
- Hej, boy! - Ja, sir?
- Vad gör du med den där bilen? - Det är min bil, konstapeln.
Jaså, frun. Får jag se era papper och ditt körkort, boy?
- Vad heter ni? Wertheran? - Werthan!
Det har jag aldrig hört förr. Var kommer det namnet ifrån?
- Det är ett tyskt namn. - Tyskt namn...
Tack så mycket, frun.
En gammal neger och en gammal judisk dam på resa.
En syn för gudar!
Herregud! Det stod att det var 48 km till Phenix City.
Vi ska inte till Phenix City! Åh gud!
- Ni såg kanske fel? - Nej.
- Stanna bilen. Stanna bilen. - Bevare mig väl...
Titta, du svängde åt fel håll vid Opelika.
Ni svängde samtidigt med mig, miss Daisy, och ni har kartan.
Jag höll på att packa upp lunchen. Kör tillbaka.
Det har högst gått en halvtimme sedan vi svängde.
De serverar krabbor för mig.
Minnie serverar alltid krabbor. De gör så mycket för mig.
Nu är allt förstört.
Vi måste stanna.
- Är det något med bilen? - Nej, det är inget fel med den.
- Ni måste ursäkta mig. - Ursäkta?
- Jag måste ute och kasta vatten. - Det kunde du gjort på bensinstationen.
Färgade får inte använda toaletterna på bensinstationerna, det vet ni.
Vi har inte tid att stanna nu. Vi är snart framme, du får vänta.
Ja, frun.
Nej.
- Jag bad dig vänta! - Ja, jag hörde er.
Hur tror ni det känns att behöva be om lov att gå på toaletten-
- som om man var ett barn?
Jag är inget barn, miss Daisy.
Och jag är heller inte bara en nacke som ni tittar på i bilen.
Jag är en man. Jag är nästan 70.
Jag vet när min blåsa är full.
Nu stiger jag ur bilen och gör vad jag ska.
Och jag tar med nyckeln. Och så är det inte mer med det.
- Allt väl, miss Daisy? - Ja, naturligtvis.
Är det du, Slick? Det är Boolie. Hur har du det?
Hälsa din far och gratulera.
Tack ska du ha, Boolie. Faster Daisy!
- Vad är det? - Boolie är i telefonen.
Hallå! Hej, min son. Farbror Walther var glad att du ringde.
Han kan inte komma till telefonen.
- Okej. Hur har Hoke det? - Hur skulle han ha det?
- Grattis, farbror Walther! - Jag måste lägga på nu, Boolie.
Ja, det ska jag säga till honom. Hej då!
- Godmorgon, miss McClatchey. - Godmorgon.
Får jag gå in till honom?
- Det är mr Sinclair Harris, sir. - Min kusin Sinclair?
- Hans fru. - Janette.
- Hon som pratar så konstigt. - Hon är från Canton, Ohio.
- Hon vill anställa mig. - Vad säger du?
Hon frågade mig: "Hur behandlar de dig, Hoke?"
Ni vet, det låter som om hon var täppt i näsan.
Så jag sa: "De behandlar mig mycket bra, tack."
Och så sa hon: "Om du tröttnar så ring till mig."
- Det var som sjutton! - Jag tyckte att ni skulle veta det.
- Det var som tusan. - Hon måste vara lite tokig.
Hon sa: "Säg till vad du vill ha i lön."
Där ser man. Gjorde du det då?
- Vad då? - Sa vad du ville ha i lön?
Åh nej, mr Werthan. Vad tror ni om mig?
Jag ska baske mig inte jobba för en sådan dam.
Men hon fick dig att tänka på det?
Ja, sir, det skulle man kunna säga.
- "Säg vad du vill ha i lön." - Det var just så hon sa.
Vad säger du om 65 dollar i veckan?
Det låter bra, sir.
Men...75 låter förståss ännu bättre.
Det gör det sannerligen.
Från och med den här veckan.
Det var vänligt av er, mr Werthan.
Det är jag tacksam för. Tack.
Mr Werthan?... Har ni upplevt att man kämpat för att behålla er?
- Nej. - Det är en härlig känsla.
Cirkel ett.
Cirkel nio.
- Cirkel två. - Mahjong.
Du har alltid tur, Beulah.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Om jag kunde begripa varför ni tittar på det där!
Om man ser det några gånger blir man gripen.
Era hjärnor skrumpnar in vilken dag som helst.
- Kom in med kakan nu, Hoke. - Ja, frun.
- Spill inte ut ärterna nu, Idella. - Har jag någonsin gjort det?
Titta på henne. Vilket stort hår hon har.
- Hur kan det vara så glänsande? - Hon tvättar det i majonäs.
- Näh. sluta nu! - Jo, det gör hon.
Det har jag själv läst i Life Magazine.
De är nästan overkliga.
Jag går inte in i den där rättssalen och jag ger inte upp heller!
Du är illa ute. Du mördade Victor Carlson-
- och det ska du få Iida för. Antingen väljer du den lätta utvägen-
- eller också går du in i rättssalen-
- och låter mr Carr disikera dig. Du har en minuts betänketid.
Vad har hänt? Hon har nåt i kikaren, va?
- Ni håller på att förstöra kycklingen. - Vad pratar du om?
Bitarna ligger alldeles för tätt och ni har för hög värme.
Sköt dig själv.
Ja...det är er kyckling.
- Tack, Hoke. - Ingen orsak, frun. Smaklig måltid.
Amen.
- Vem är det? - Godmorgon, miss Daisy.
Åh, Hoke!
Hur i all världen...?
Åh, vad tusan då. Jag fick lära mig köra på is-
- när jag körde för Avondale-mejeriet. Det är inte så svårt.
Folk kör in i varandra som om de var seriefigurer.
Jag misstänkte att spisen strejkade.
Så jag stannade vid Krispy Kream så att ni kunde få ert morgonkaffe.
Det var rart av dig, Hoke.
Vi har inte fått gott kaffe sen Idella dog.
Jag kan baka hennes småkakor. Och vi kan båda göra hennes kyckling.
- Men ingen kan laga kaffe som Idella. - Det har ni alldeles rätt i.
Idella hade tur.
Ja, frun. Det hade hon väl.
Vart ska du gå?
Jag ska bara lägga ytterkläderna.
Jag vet inte vad du kan göra i dag förutom att hålla mig sällskap.
Då ska jag försöka få igång spisen.
Ta vad du vill från kylskåpet. Det blir ändå förstört.
Och torka upp efter dig på golvet.
Vad tror ni jag är? Tjänstepiga?
Mamma, jag hämtar dig så fort min infart är skottad.
- Stanna där du är. Hoke är här. - Hur sjutton tog han sig fram?
Han är mycket praktisk. Jag har det bra, jag behöver inget.
Jag måste fått fel nummer... Jag har aldrig hört henne tala väl om Hoke förr.
Jag talade inte väl om honom. Jag sa bara att han är praktisk.
Ärligt talat, Boolie. Måste du ringa och irritera mig mitt i en snöstorm?
Tack, Wellborn. Tack, allihop.
Jag är mycket tacksam över att ha valts till årets man 1966-
- av Atlantas affärsråd. Den äran har beskurits många framstående män.
Jag trodde aldrig att jag skulle hedras på detta vis.
Jag är rädd att minskningen här uppe och ökningen härnere-
- får mig att verka mer kompetent än jag egentligen är.
Men jag skulle önska att min far och min farfar hade fått uppleva detta.
För 72 år sedan hyrde de ett gammalt spinneri på Decatur Road.
Med cirka 25 vävstolar.
De växte i takt med Atlanta och även i dag tror Werthan Industies på-
- att det vi vill också är det Atlanta vill.
Detta pris visar bara att vi har rätt i denna förmodan.
Ännu en gång tack.
Nå? Vad är det som händer? Varför tog det så lång tid?
Jag rår inte för det, miss Daisy. Det är ett enda virrvarr däruppe.
Vad är det som hänt? Nu är det nästan för sent att ta sig till synagogan.
Nej, ni kommer inte till synagogan i dag, miss Daisy.
Varför inte det? Vad tar det åt dig?
Synagogan har blivit bombad.
Vad sa? Har synagogan bombats?!
- Det är därför vi sitter fast här. - Det tror jag inte på!
Det var det polisen däruppe sa till mig.
Herregud! Fanns det någon därinne? Var det någon som skadades?
Jag vet inte. Det sa han inte.
Vem skulle hitta på något sådant?
Ni vet lika bra som jag att det alltid är samma människor.
Jag minns en gång hemma i Macon.
Jag var nog inte mer än 10 eller 11 år gammal.
Jag hade en kamrat som hette Porter.
En dag hängde hans far och dinglade uppe i ett träd.
Dagen innan hade vi allihop stått och kastat hästsko.
Han roade sig mycket och hittade på en massa trams...
Han sa att Porter och jag skulle få en stark högerarm liksom han.
Herre min skapare! Där hängde han i trädet.
Hans händer hade bundits på ryggen. Flugorna svärmade omkring honom.
Jag säger er, jag kräktes där jag stod.
Gråt ni bara.
Jag gråter inte.
Varför berättade du den historien?
Det vet jag faktiskt inte, miss Daisy.
All uppståndelse fick mig att tänka på det.
Struntprat! Det är något annat med synagogan.
Visst, frun. Om ni säger det så.
Vi vet inte ens om konstapeln talade sanning.
Varför skulle han ljuga om sådana saker?
Du får alltid saker om bakfoten.
Någon bombade synagogan och det vet ni mycket väl.
Ja, ja, fortsätt nu bara. Jag vill inte höra mer om det.
- Ni bestämmer. - Prata inte med mig.
Mamma? Var är du?
Häruppe.
Hej, mamma. Hur har du det?
Vad är det för en fråga till en dam på nästan 90?
- Du ser ut att må bra. - Jag har en tidlös charm.
Miss McClatchey lämnade meddelandet.
- Florine är också bjuden. - Tack.
Det är bäst Hoke kör oss. Det blir nog en stor folksamling.
- Mamma, vi måste prata om det här. - Prata om vad?
Är det verkligen lämpligt?
Jag tycker att Martin Luther King har uträttat många bra saker.
Boolie, om du inte vill följa med så säg det.
Jag vill gärna följa med! Du vet att jag sympatiserar med honom.
Ge nu inte Florine skulden. Det är affärerna jag tänker på.
Skulle spinneriet gå i konkurs om du följde med och hörde på King?
Inte precis. Men många av mina affärsvänner skulle inte gilla det.
De skulle kanske... fnittra lite.
Kalla mig Martin Luther Werthan bakom min rygg.
Jag kanske inte skulle vara välkommen till vissa möten med handelskammaren.
Gamle Jack Raphael från Ideal Mills är New York-jude och inte Georgia-jude.
Alla de duktiga finns i New York.
Några av killarna kanske skulle gå till Jack i stället.
Jag vet inte... Det behövde kanske inte gå så illa.
Men ibland går det så.
Om vi inte utnyttjar platserna finns det andra som gör det.
Om vi inte utnyttjar platserna? Får jag nu inte heller åka?
- Mamma, du får göra som du vill. - Tack för att jag fick lov.
Får jag fråga om något? Sedan när har du blivit King-anhängare?
En gång i tiden var det andra tongångar.
Jag har aldrig haft fördomar i hela mitt liv!
Varför frågar du inte om Hoke vill följa med?
Hoke? Var nu inte dum. Han vill väl inte följa med.
Du kan ju alltid fråga honom och se vad han säger.
- Då är jag klar. - Ja, frun.
Boolie sa något trams häromdagen.
- Vad sa han då? - Han pratade om Martin Luther King.
- Jag förmodar att du känner till honom? - Luther King? Nej, det gör jag inte.
Det var jag övertygad om.
- Men du har hört hans predikningar? - Ja, frun.
Precis som ni. På tv.
Jag tycker han är fantastisk!
Vart vill ni komma, miss Daisy?
Det är så dumt. Men Boolie sa att du ville följa med på middagen.
- Har du sagt det till honom? - Nej, det har jag inte.
Varför skulle du vilja det? Du kan ju lyssna på honom när du vill.
Jag tycker det är fantastiskt som saker och ting förändras.
Vad tar ni mig för, miss Daisy?
Inbjudan till middagen kom med posten för en månad seden.
Om ni verkligen hade velat att jag skulle följa med er-
- varför väntade ni då med att fråga mig tills vi satt i bilen?
Vad säger du? Jag sa bara att Boolie sa att du gärna ville med.
Nästa gång ni vill ha mig med fråga då på normalt vis.
- Gå inte på så om det. - Nu pratar vi inte mer om det.
Ärligt talat...
Ni pratar om att saker förändras. Så särskilt mycket är inte förändrat.
- Låt mig hjälpa er till dörren. - Tack, Hoke, men jag klarar mig.
Alla kan se att, Södern har stora möjligheter.
Och ändå har segregationen inneburit-
- att hela Södern socialt, utbildningsmässigt och ekonomiskt-
- släpar efter resten av landet.
Men bland de vita i Södern finns många med goda avsikter-
- vars röster ännu inte hörts-
- vars kurs ännu ej är lagd.
Vars modiga handlingar ännu ingen sett.
Dessa miljoner måste uppmanas-
- att samla mod till att tala högt och klart-
- och erbjuda den ledning vi behöver.
Historien ska visa att tragedin under denna sociala omvälvning-
- inte var de skarpa orden de ondas våldshandlingar-
- men den hemska tystnaden och likgiltigheten från de goda.
Vår generation ska ångra-
- inte bara mörkrets barns ord och handlingar-
- men också den rädsla och apati, som präglar ljusets barn.
Godmorgon, miss Daisy.
Hoke. Är det du, Hoke?
Ja, det är jag. Är något på tok?
Hoke, vad har du gjort med mina skrivningar?
- Vilka skrivningar? - Skrivningarna. Jag rättade dem i går.
Jag lade fram dem för att ta med dem till skolan. Var har du gömt dem?
Skolan? Vad pratar ni om?
Barnen blir så besvikna, om de inte får dem.
De får alltid tillbaka dem dagen efter. Det är därför de tycker om mig.
- Nu pratar ni en massa strunt. - Varför hjälper du mig inte?
- Vad ska jag göra? - Leta efter skrivningarna.
Det gör inget om du flyttat på dem. Jag blir inte arg.
Men jag måste gå till skolan nu annars kommer jag för sent.
Vem tar hand om min klass? De är ju helt ensamma, herregud.
Allt har gått på tok för mig.
Kom nu och sätt er innan ni trillar och slår er.
Jag är så ledsen. Det är mitt fel alltihop.
Jag har inte gjort rätt. Det är så hemskt!
Det enda som är hemskt är att ni är så upprörd.
Det var mitt fel. Jag hittar inte skrivningarna, barnen väntar.
Nej, det finns ingen som väntar. Ni är inte lärarinna mer.
Det gör ingen skillnad.
Miss Daisy, det är inget fel på er, hör ni?
Det vet du inget om.
Hallå, mr Werthan? Det är Hoke.
Vad har du på hjärtat?
- Det är er mor, sir. - Vad är det som hänt?
- Hon är så upprörd. - Det är hon väl varje dag?
- Det är något annat i dag, sir. - Jag kommer med detsamma.
Miss Daisy, det är inget fel på er.
Er hjärna spelar er bara ett spratt här på morgonen.
Ni är snart er själv igen.
Jag kan inte. Jag kan inte!
Ni är en gammal dam som haft tur, vet ni det?
Nej, allt har blivit en enda röra. Och jag kan inte göra något åt det.
Hör här. Ni är rik, ni mår bra om vi betänker er ålder.
Ni har människor som tycker om er och tar hand om er.
Jag är till besvär. Jag vill inte vara till besvär för någon.
Om ni vill gråta kan jag köra er till ålderdomshemmet.
Så kan ni se hur de har det där!
Det finns ingen som blir så upprörd.
Förlåt, men jag är så ledsen. De stackars barnen.
Om ni fortsätter, ringer mr Werthan efter doktorn.
Jag slår vad om att doktorn skickar er till mentalsjukhuset.
Är det så ni vill ha det?
Hoke... har du fortfarande den där Hudson?
Ni pratar om när jag kom hit?
Nej, miss Daisy.
Den har stått på bilkyrkogården i över 15 år.
Jag har er nästsista bil nu.
En Cadillac från 1965. Den kör som en dröm.
Du borde inte köra alls så lite som du ser.
Hur vet ni hur mycket jag ser. Kan ni se genom mina ögon kanske?
- Hoke. - Ja, frun.
- Du är min bäste vän. - Nej, miss Daisy...
Jag menar det verkligen. Det är du.
Ja, frun.
TILL SALU
SÅLT
- Mr Werthan. - Hoke, roligt att se dig.
Du körde väl inte hit själv?
Nej nej, sir. Jag kör inte längre. Mitt barnbarn körde mig hit.
Är hon gammal nog att köra?
- Ja, Michelle är snart 37. - Det är inte sant!
Hon undervisar i biologi på Spellman College.
- Tänk, det visste jag inte. - Så är det, sir.
Det känns konstigt att sälja huset när mamma fortfarande lever.
Ja, sir, det kan jag tänka mig.
Men hon har ju inte varit innanför dörren på nästan två år nu.
Nej, det vet jag.
Du kan väl inte besöka henne så ofta.
Nej, det kan jag inte. Det är svårt när man inte kan köra.
Det finns ingen buss som går dit.
Jag tar taxi så ofta jag kan.
Jag är säker på att hon uppskattar det.
Hon har bra dagar och mindre bra dagar.
Men vem har inte det?
Hur står det till? Goddag.
Trevlig thanksgiving, mamma.
- Titta vad jag har med mig. - Godmorgon, miss Daisy.
Har ni haft mycket att göra?
Det har hon alltid. Hon går på smyckestillverkning.
Hur många gånger i veckan är det?
Hon gör allt möjligt. Broscher, armband...
- Hon är en riktig liten guldsmed. - Det var som tusan.
Så där, mamma.
Hoke, jag kom att tänka på dig häromdagen.
- Jag såg en stor lastbil från Avondale. - Det menar ni inte?!
Ja, ett jättemonster. Den måste ha haft 16 hjul.
Det var som tusan, sir!
Vad skulle du tycka om att köra en sådan?
Hoke kom för att besöka mig. Inte dig.
Det är visst en av hennes bättre dagar.
Florine bad mig hälsa och önska dig trevlig thanksgiving.
Hon är i Washington. Nu arbetar hon ju för republikanerna.
Herregud!
Boolie...gå och flörta med sjuksköterskorna.
Hon vill ha dig för sig själv.
Du är mycket speciell, mamma.
- Betalar Boolie dig fortfarande? - Varje vecka.
- Hur mycket? - Det är en sak mellan honom och mig.
- Det är ju rena stölden! - Ja, frun.
Det är det sannerligen.
- Hur har du det? - Jag gör så gott jag kan.
Det gör jag också.
Man kan väl inte göra mycket mer?
Nej, titta där.
Ni har inte ätit er thanksgiving-paj.
Här, varsågod.
Nu ska jag hjälpa er. Jag har den.
Smakar det gott?
Här är lite mer.
Text: Wanda Andersson Scandinavian Text Service